- Hell opp teen! Vi er snart ferdige. - Det skal bli!
- Forsiktig! Pass på malingen. - Ja da, ja da.
Sett den der, takk.
- Kan vi få en underskrift? - Naturligvis.
Mon dieu, c'est suffit!
Mr Poirot. Det var bare sju minutter. Du må følge instruksjonene.
En umenneskelig kur som ikke hjelper. Og nå har jeg vondt i ryggen også.
- Har posten kommet? - Ja, men ingen nye oppdrag.
- Det er bare tre uker siden sist. - Det er altfor lenge.
De små, grå cellene mine kommer til å dø.
Det begynner å merkes allerede.
- Du har fått brev. - Les det.
"Jeg har nylig flyttet inn i leiligheten nedenunder."
"Jeg vil gjerne snakke med deg når du har tid. Fru Ernestine Grant."
- Hva kan hun ville? - Gudene vet.
Hun vil vel klage på musikken.
- Hvordan går det med forkjølelsen? - Nå fikk jeg nesten hjerteattakk også.
Bilturen med deg gjorde meg syk.
Det tror jeg ikke. Hun maler som en katt med de nye pakningene.
Katter har ingenting med biler å gjøre. Sov du i biologitimene?
- Du er virkelig dårlig. - Kjære venn...
Når slutten nærmer seg, forstår man at livet er forgjengelig.
Så, så. Jeg har billetter til "Tilslørt mord". Detektivstykket.
Det er snilt, men teater er ingenting sammenliknet med ekte saker.
Jeg vedder ti pund på at du ikke løser mordgåten i "Tilslørt mord".
Pengene spiller ingen rolle, men jeg kan ikke motstå utfordringen.
Jeg vedder imot.
Er det deg?
Kom inn.
- Mor! Hvordan går det med deg? - Herregud. Hjelp henne!
Lady Muriel!
Hun er død.
- Det var sherryen. - Hva?
Sherryen drepte henne. Den var forgiftet.
Tror du det? Jeg synes at mrs Sadler virker mistenkelig.
Nei, nei.
- Whisky? - Nei takk.
Ikke les den før stykket er over. Jeg har skrevet morderens navn.
Der er mademoiselle Matthews. Piken i rød kjole.
Hun bor i leiligheten under min.
- En bedårende pike, ikke sant? - Ja.
Motivet har voldt meg hodebry.
Hvorfor skulle noen ønske å drepe lady Muriel?
Hvem ville tjent på hennes død?
Svaret er ingen.
Hvorfor? Fordi lady Muriel ikke skulle vært offeret.
Nei. Den forgiftede sherryen var ment for...
...den fortapte sønnen som skulle arvet lady Muriels formue.
Major Sadler.
Bare én person kjente til denne godt bevarte hemmeligheten-
- og kunne dra fordel av majorens død. Hans kone.
Stemmer ikke det, mrs Sadler?
Det er ikke troverdig. Virkelig dårlig skrevet.
BUTLEREN
- Jeg kan like gjerne pensjonere meg. - Nå overdriver du.
Overhodet ikke. Hercule Poirot er mann for sitt ord.
Til forskjell fra forfatteren. Vi fikk ikke vite alt.
Først mot slutten forsto vi at major Sadler var lady Muriels sønn.
Teateret har forverret forkjølelsen min!
- Jeg visste at det var Sadler! - På seg selv kjenner man andre.
Drakten hun bar i første akt. Jeg finner ikke nøkkelen.
- Kanskje du ikke hadde den med. - Jeg har den alltid med.
Jeg så at hun la den i vesken sin.
- Hva skal vi gjøre? - Portvakten er ikke her.
- Donovan. Klatre inn gjennom vinduet. - Nei, Pat. Ikke i fjerde etasje.
- Finnes det en nødutgang? - Nei, men en kullheis.
Den går fra kjelleren til kjøkkenet. Vi legger søppel i den også.
- Er ikke luken lukket? - Nei.
- Det er forsøket verdt, ikke sant? - Utvilsomt.
- Det er slett ikke nødvendig. - Nei, nei.
Vi ble enige om ti pund.
Tiens!
C'est curieux. Det er svært sent å heise ned søppel.
Hastings. Slukk lyset, er du snill.
- Det er her. - Sikker?
Ja, for svingende.
- Slå på lyset. - Det virker ikke.
- Prøv i stuen. - Ja.
- Tyver, antakelig. - Nei.
De er pyntet. Un moment.
Hva har Pat funnet på? Møblene står jo feil.
- Det er ikke Pats leilighet. - Du godeste.
Mrs Ernestine Grant. Vi er i 36 B, ikke 46 B!
Det er best vi kommer oss ut før hun oppdager oss.
Se!
Gode Gud.
- Hva skal vi gjøre? - Jeg vet ikke.
Pat! Mildred! Det har skjedd noe.
- Hva? - Vi har funnet en død kvinne.
Jimmy?
- Jimmy Faulkener, mr Poirot. - Bon soir, mr Faulkener.
- Er du den kjente mr Poirot? - Han bor i leiligheten over min.
- Dette er en ære, sir. - Takk.
Ser du, Hastings? Jeg har fremdeles betydning.
Luken var ikke stengt.
Dere gikk gjennom kjøkkenet.
- Du sa at lyset ikke virket. - Nei, lyspæren må ha gått.
Tiens!
- Så merkelig. - Kanskje en dårlig kopling.
Lyspæren kan ha blitt skiftet ut.
Det hørte vi også.
Det er husholdersken. Vi lar henne sove.
Pass dere, gutter. Den berømte Hercule Poirot bor her.
Vi gikk inn hit. Vi trodde vi var hos miss Matthews.
Vi slo på lyset og forsto at vi hadde gått feil. Da så vi liket.
- Hun har vært død en stund. - Timer, mener du?
- Hva har du på hånden? - Hva da? Oi, hva er det?
- Blod! - Tok du på liket?
Nei!
Forbrytelsen ble begått ved bordet. Så ble liket flyttet til vinduet.
Ja, det er blod.
Hastings. Gå nedenunder og spør når posten ble delt ut i kveld.
- Avdelingssjef Japp! - Neste drap er vel på ditt soverom.
- Hvem er offeret? - Ernestine Grant. Innflyttet i dag.
- Hvordan ble liket funnet? - Det er en lang historie.
Det tror jeg nok. Jeg vil ha vitneforklaringer av alle.
- Omelett, Mildred? - Nei takk. Du er vel vant til slikt.
Tvert imot. Den er utsøkt.
Mademoiselle Patricia, jeg hadde en engelsk kjæreste som liknet deg.
Men hun kunne ikke lage mat. Forholdet døde hen.
Jeg mente... Stakkars mrs Grant og alt dette.
Mademoiselle, kan jeg få litt brød? De små, grå cellene må ha næring.
- Du virker friskere. - Jeg føler meg bedre.
- Det er uvirkelig, som et stykke. - Bedre enn det vi så i kveld.
- Vi syntes det var utmerket. - Det syntes ikke jeg.
Saksforholdene som ble lagt fram pekte mot butleren.
Tenk på hans stilling. Bare han hadde mulighet til å forgifte sherryen.
Den enfoldige politimannen gikk bare rundt og snakket tull.
Hele intrigen var på et sidespor!
- Døren var åpen. - Kom inn.
En soleklar sak. Ingenting for deg. Hun er identifisert som mrs Grant.
Skutt ved bordet med pistol. Derav blodet på duken.
- Ble hun skutt med kaldt blod? - Det ser slik ut, ja.
- Så fryktelig. - Hun døde for fem, seks timer siden.
Merket dere noe?
Jimmy og Donovan hentet oss da vi skulle til teateret rundt sju.
- Når kom dere tilbake? - I halv ellevetiden.
- Hva sier husholdersken? - Miss Trotter, ja.
Unnskyld meg.
Hun var ute mellom fem og ti. Hun låste seg inn med egen nøkkel.
- La hun merke til noe uvanlig? - Nei, hun trodde fruen sov.
- Så merkelig. - Hva da?
- Å prøve og gjemme liket. - Han ville vel ha tid på seg.
Kanskje det. Ja, kanskje det.
Tilgi meg. Fortsett.
Vi fant denne på golvet. Han mistet den antakelig. Se i hjørnet.
- "J.F." - Nettopp. Og se her.
Den lå i lommen til den døde.
"Passer det at jeg kommer i kveld klokken seks? Frazer."
- Så kompromitterende for Frazer. - JF og Frazer er nok den samme.
Kanskje en John Frazer. Vi finner ham nok.
Avdelingssjef.
- Miss Trotter lurer på om hun kan gå. - Jeg vil ikke sove her i natt.
- Ja, det er går fint. - Takk, sir.
Unnskyld, mademoiselle. Kan jeg stille et spørsmål?
Gikk du inn i stuen da du kom hjem i kveld?
Ja. Jeg tok med meg kveldsposten opp-
- og la den på bordet i stuen.
- Og du merket ikke noe uvanlig? - Nei.
- Tusen takk, mademoiselle. - Takk, sir.
Poirot.
Den siste postutdelingen var kl. 21.
Ingen besøkende verken kom eller gikk i løpet av kvelden.
Avdelingssjef.
Kan jeg be om en tjeneste? Jeg vil gjerne undersøke mrs Grants leilighet.
Det er ingenting å undersøke.
Jeg etterlyser Frazer, vi finner ham og så er saken løst.
Som du vil.
Ja vel, da.
Undersøk leiligheten så mye du vil.
- Har du det bra? - Ja da.
- Du skjelver. Fryser du? - Det er så grusomt med mrs Grant.
Jeg vet det.
Vi hadde det så hyggelig.
Det vil vi oppleve mange flere ganger.
Ser du? De fører henne bort.
- Sjokkerende. - Hun flyttet inn i morges.
La oss vurdere alle fakta.
Brevet som ble funnet på åstedet-
- var undertegnet "Frazer".
Lommetørklet hadde monogrammet JF påbrodert.
Denne mannen, John Frazer, var uforsiktig, n'est pas?
Hvorfor roter du i avfallet?
Tenkte jeg det ikke!
Voilà!
Pardon, jeg er forkjølet. Mr Donovan, kan du være så vennlig å...? Takk.
Nei, ikke ta av lokket! Så dumt!
Jimmy. Hent litt konjakk i stuen.
Fukt et håndkle.
- Hva skjedde? - Drikk dette. Du var heldig.
Det kunne gått ille. Det kunne vært gift. Du må være forsiktig.
- Det slo meg helt ut. - Føles det bedre nå?
Jeg tror det.
Mon dieu. Hjelp ham opp til leiligheten.
- Gi ham litt kaffe. - Jeg klarer meg fint.
- Nei, jeg insisterer. Du er ikke bra. - Jeg er litt svimmel.
- Kom og hvil litt. - Hastings. Ta godt vare på ham.
- Det kan være alvorlig. - Ja visst.
Hva skjer nå, sir?
Nå? Ingenting.
Saken er avsluttet.
Ja, min venn.
Nå vet jeg alt.
Har du funnet denne Frazer?
Det finnes ingen Frazer. Det er bare et navn.
Omhyggelig brodert på et lommetørkle.
Skrevet på et papir i offerets lomme så det skulle oppdages.
Du store! Men hvem skiftet lyspæren på kjøkkenet?
Ingen. Lyset virket fint. Det var et triks for å få deg inn hit.
Kom. Jeg skal vise deg.
Var lyset tent, ville du straks sett at dere hadde gått feil.
Da ville du ikke gått inn i stuen.
- Hva er dette, Jimmy? - Nøkkelen til denne leiligheten.
Nei. Det er nøkkelen til leiligheten ovenpå. Mademoiselle Patricias.
Mr Bailey tok dem ut av vesken hennes.
- Tok Donovan den? Hvorfor? - For at dere ikke skulle komme inn.
- Men hvorfor...? - For å få dere hit isteden!
For at dere skulle havne i vareheisen.
- Men hvor fant du nøkkelen? - Der jeg trodde den var.
I mr Baileys lomme.
Jeg bare lot som at jeg fant flasken blant avfallet.
Jeg hadde den i lommen hele tiden. Mr Bailey luktet på den og...
Det er etylklorid. Et svært sterkt og hurtigvirkende bedøvelsesmiddel.
Han mistet bevisstheten en kort stund. Men det var akkurat lenge nok.
Mens du hentet konjakken,-
- tok jeg de to tingene fra mr Baileys lomme som jeg visste var der.
Vær tålmodig, så får du vite alt.
Hvorfor skjule liket bak eskene?
For å vinne tid? Ja.
Men av en spesiell grunn.
Morderen kom tidligere på kvelden for å ta noe.
Men han fant det ikke. Han måtte tilbake.
Men først etter siste postutdeling.
Derfor gjemte han liket bak gardinene.
Miss Trotter merket ingenting,-
- la posten på bordet og gikk til sengs.
- Hva er det brevet, da? - Dette brevet?
Det var det andre jeg tok fra mr Bailey.
Det var det han absolutt ville finne.
- Sier du at Dononvan myrdet mrs Grant? - Ja.
Men hvorfor? Han kjente henne ikke.
Jimmy. Før jeg forteller det vil jeg stille et spørsmål.
Av personlig karakter.
Er du forelsket i mademoiselle Patricia? Ikke vær blyg.
Det ville jeg også vært i din alder.
Jeg liker henne svært godt, men hun er forlovet med Donovan.
Hun vil trenge deg.
Når saken blir kjent, vil hun bli omtalt.
Mademoiselle Patricia var motivet til mordet.
Poirot!
Poirot, han prøver å flykte!
Stopp mannen i heisen! Du også, Jimmy.
- Ingen spor etter ham her. - Han kan ikke ha kommet langt.
Din venn er ikke dum. Han sendte ned heisen uten på å bli med selv. Voilà.
Fort! Kjelleren!
Denne veien, sir.
Ingenting her. Vi må ha hørt noe annet.
Vi går opp igjen.
- Ingenting på baksiden, sir? - Nei. Han er som sunket i jorden.
- Voksne menn går ikke opp i røyk. - Han gjorde nettopp det.
Nei!
- Herregud! Donovan! - Mr Bailey!
- Jeg ringer etter ambulanse. - Er han alvorlig skadd?
Herregud.
- Hjulakslingen er helt ødelagt. - Stakkars Hastings.
Du må ikke gruble over det. Du holde deg sysselsatt.
Ring avdelingssjef Japp og fortell at vi har fått napp.
- Hva skjedde med Donovan? - Jeg må bytte ut hele fronten.
Mr Bailey. Gi meg brevet du tok fra bordet.
Takk.
Jimmy. Kan du lese brevet som er til mrs Grant?
Det ser ut til å være fra en advokat.
"Herved returnerer vi dokumentet du sendte."
"Selv om ekteskapet ble inngått utenlands, er det gyldig."
"Vennlig hilsen" og så videre.
Du spurte nettopp hvorfor mrs Grant ble drept.
Voilà!
Donovan Grants og Ernestine Trubshaws vielsesattest fra 1930.
- Hvem er Donovan Grant? - Nå kaller han seg Donovan Bailey.
Jeg ville skilles.
Jeg bønnfalt Ernestine, men hun nektet. Hun ville ikke la meg gå.
Da jeg falt for Pat, begynte hun å forfølge meg. Hun ringte hver dag.
Hun truet med å fortelle Pat alt.
Hun drev meg fra vettet.
Plutselig flyttet hun inn her, rett under Pat.
Jeg trodde ikke at det var sant. Hun var i stand til hva som helst.
Hva skjedde i går?
Ernestine ringte.
Hun hadde skrevet til Pat. Hun ville fortelle alt om oss.
Jeg fryktet det verste.
Jeg forsto at jeg måtte få slutt på det.
Jeg gikk dit i sekstiden.
Er det deg? Kom inn.
Noe å drikke?
- Slutt å forfølge Pat. - Jeg forfølger henne ikke.
Jeg forteller henne bare at du fremdeles er gift med meg.
Vi giftet oss i Sveits. Ekteskapet er ikke gyldig her!
Du sier det, ja.
Jeg har sendt en kopi av vielsesattesten til advokaten min.
Han sier at den er gyldig. Han har skrevet et brev også.
- La meg se. - Brevet har ikke kommet ennå.
Det kommer vel med kveldsposten. En overraskelse for miss Matthews.
Jeg advarer deg. Nærmer du deg Pat, dreper jeg deg.
Donovan. Du er latterlig.
Forsvinn, nå. Jeg vil ikke høre mer.
Stakkars miss Matthews.
Hun blir nok skuffet.
Jeg advarte henne.
Men hun ville ikke høre.
Så gikk jeg hjem og skiftet til teateret.
Jeg kunne ikke la henne såre Pat slik, ikke sant?
- Kjære avdelingssjef. - Jeg kom så snart jeg kunne.
Du kom akkurat tidsnok. Saken er avsluttet.
Jimmy. Gå til mademoiselle Patricia.
- Hun vil ikke ha meg, bare ham. - Nei. Hun trenger deg.
Gå til henne.
- Enkelte fortjener å dø. - Dyrebart skrot, dette her.
Poirot er en like storsinnet taper som en beskjeden vinner.
Du vil trenge hver eneste penny for å reparere den fine maskinen din.
Derfor vil jeg gi et bidrag...
...og være fornøyd med det.
- Takk, gamle gutt. - Ingen årsak, gamle gutt.
- God morgen, miss Lemon. - God morgen.
Og for en nydelig morgen!
- Det har visst skjedd en hel del. - Bare en helt vanlig sak.
Jeg har Friar's balsam til deg. Inhalasjonsmiddel mot forkjølelse.
Poirot blir aldri forkjølet. Han holder seg for god for slik sykdom.
- Men i går var du... - Miss Lemon. I går var i går.
Kan jeg få urteteen min, takk?